Tidligere på "Stargate SG-1":
Endelig har du gjenopptatt din rette plass som min første primat.
- Apophis er død. - Guder kan ikke bli drept.
Du fikk kroppen hans tilbake. Å få tilbake tankene kan bli vanskeligere.
Godt å se deg.
- Deg også. - Du ser godt ut.
Glem hvordan jeg ser ut.
Ryggen er dårlig, kneet er elendig. Glem curling.
- Du? - Jeg er frisk igjen.
Jeg hører det.
Velkommen tilbake.
Jeg sverger deg igjen troskap, og ber om tilgivelse for å gi etter for Apophis.
Han hadde deg på en måte i klemme, siden du var død.
Sarkofagens kraft tvang meg til å tro at Apophis var min gud.
Sarkofagene gjør det.
- Dr McKenzie overbeviste meg. - Du overbeviste deg selv.
Alt jeg gjorde var å påpeke noe du allerede visste.
Bare for moro skyld,
vil jeg gjerne høre deg si det høyt.
At Apophis er en falsk gud? At goa'uldene bare er parasitter?
Ja, sånne ting.
Jeg håper jeg en dag kan få din tillit igjen, O'Neill,
og komme tilbake i din tjeneste, general Hammond.
Hva synes du?
Etter deg.
- Hei, gamle venn. - Mester Bra'tac. Det er lenge siden.
Det er det. Dine venner på Jorden tok seg stort bry med å bringe meg hit.
Han narrer dere.
Teal'c.
Hva gjør du?
Om Teal'c ikke vil høre sannheten i ord, må han lære den på en annen måte.
Den eneste måten vi har igjen.
CHEYENNEFJELLET KOMPLEKS
- Før vi fortsetter... - Vi kaster bort tiden.
Forklar hva du håper å oppnå ved å ta symbioten fra Teal'c.
Jeg håper å redde ham.
- Ved å drepe ham? - Om nødvendig.
Jeg tror vi er uenige om betydningen av ordet "redde".
Vil du la ham forbli sånn, elske en falsk gud, spytte og banne?
Nei...
- Det kan være andre metoder. - Jeg har sett deres metoder.
Dere undervurderer taket Apophis har på Teal'cs hjerte.
Med tiden vil dere ikke ha annet valg enn å låse ham inne,
for han er en for farlig fiende til å være midt iblant dere.
- M'al Sharrans rituale er eneste måte. - Siste ritualet?
For å redde Teal'cs sjel, må vi først ta ham til dødens terskel.
På Chulak sies det at når en kriger er døende,
vil hendelsene som formet ham skylle over ham som en stor bølge.
Hele livet hans passerer revy. Vi har en lignende...
Hva hjelper det oss?
Gjennom feber og hallusinasjon, vil han gjenoppleve sin riktige vei,
som er begravet under denne løgnen.
Har du gjort dette før?
To ganger i løpet av mine 137 år.
Så du vet at det virker?
Ingen av jaffaene hadde styrken til å vende tilbake fra avgrunnen,
men jeg er sikker på at de døde frie.
Teal'c ville ikke bedt om mer. Jeg skylder ham det.
Gjør dere?
TERSKEL
Han går inn og ut av bevissthet.
Temperaturen øker, blodtrykket faller.
Immunsystemet svikter. Gir vi ikke tilbake symbioten innen noen få timer...
- Gjør ingenting. - Jeg kan ikke det.
Bra'tac argumenterte for sin sak. Hammond ga klarsignal.
Akkurat. Da tar jeg dette opp med ham.
Kaller du deg selv Teal'cs venn?
Selvfølgelig.
Så bli.
Når den tid kommer, trenger han kanskje din hjelp til å finne veien tilbake.
Kan du høre meg, gamle venn?
- Så hvor er din gud nå? - Han vil komme.
Jeg tror ikke det, kompis.
Jeg vet vi har vært gjennom dette før, men i tilfelle du ikke hørte etter,
jeg er 100 prosent sikker...
99 prosent sikker på at Apophis er død.
Han har narret deg,
som jeg har narret deg alle disse årene, ved å hevde at jeg er i Tauris tjeneste.
Jeg har aldri forlatt tjenesten til min herre Apophis, og vil aldri.
Så hele tiden som du reddet verden, drepte goa'ulder...
- Påskudd. - Akkurat.
Du kan ta mitt liv, men du kan aldri ta min lojalitet til min gud.
Jeg dør i hans navn.
- Jeg dør for deg, min herre. - Nok.
- Kjenner du meg? - Du er shol'vaen.
Det var en gang jeg var første primat, lojal tjener til din herre Apophis.
Du var min lærling.
Husker du?
Det var strålende.
I årevis kjempet vi side om side.
- I kamp. - I hans navn.
Min herre Apophis.
Min herre Apophis, fienden er overvunnet.
Du har vunnet dagen.
Reis dere.
Du har vært dyktig, og vil føle min takknemlighet.
Du beærer meg.
Ved å vise stor dyktighet og list,
har disse tre mest æret ditt navn i kamp.
- Fortell meg om denne. - Hans navn er Teal'c, min herre.
Min lærling, og med din velsignelse, min etterfølger.
Hvem var din far?
- Han er sønn av... - La ham snakke.
Skal han overta din plass som første primat, må jeg vite at han kan snakke.
Min far var Ro'nak, første primat til Cronus,
som ble myrdet da han ikke vant en kamp som ikke kunne vinnes.
Min familie dro i eksil til Chulak.
Han sviktet sin gud.
Nei.
Min herre, jeg snakker bare sannheten.
Kampen kunne ikke vinnes.
Din far skulle ha dødd i forsøket.
- Han var en feiging. - Min herre, det var han ikke.
Hva var det?
Et fremkalt minne. Det første av mange.
Han har tydelig store smerter. La meg i det minste...
Smerte er det vi søker.
Teal'cs vei ble lagt med smerte.
- Det er veien han må ta. - For øyeblikket er han bevisstløs.
- Desto bedre. - Desto bedre?
Det er hans underbevissthet vi må nå.
Jeg vet mine måter er fremmede for dere,
men jeg har kjent Teal'c lenger enn dere har levd. Jeg har gått hans vei.
Dere kan ikke forstå mørket i hans hjerte som jeg gjør.
Stol på meg.
Alle sammen.
- Det gjør vi. - Hva enn du trenger.
For øyeblikket må jeg meditere i kelno'reem.
Ritualet tar det meste av natten, og jeg er trøtt etter min lange reise.
I mellomtiden, bli hos ham, snakk til ham.
- Han hører oss ikke med mindre... - Kanskje ikke i tankene.
Men i hjertet. Selv i stillhet vil han vite at dere er her,
men ordene deres vil tvinge ham til å huske.
Utfordre ham når han gjør det. Så tvil om hans tro.
Uten symbioten
vil han ikke motstå fornuft så lett.
Carter, kanskje du kan vise Bra'tac til VlP-rommet?
Ja, sir.
Jeg håper du forstår hvor vanskelig det er for oss
å ikke gjøre noe når Teal'c så tydelig har smerter, spesielt for Dr Fraiser.
Mennesker bryr seg for mye om smerte.
Ja, og vi godtar ikke tortur.
Den verste torturen er å la ham være som han er nå.
Teal'c er sterk, sterkere enn jeg.
Jeg vet ikke. Du er den sprekeste 137-åringen jeg vet om.
Kanskje, men jeg nærmer meg slutten.
Kelno'reem er stadig vanskeligere.
Symbioten jeg bærer vil modnes innen to år.
Det blir min siste.
Hvorfor?
Selv om jeg kan oppdrive en til, vil den nye symbioten forkaste meg.
Det er slik gamle krigere dør.
Kanskje vi kan hjelpe deg.
Liv for livets skyld betyr ingenting, hverken for meg eller Teal'c.
- Forstår du? - Jeg tror det.
Enten kommer han tilbake slik som vi kjenner ham,
eller han kommer ikke tilbake.
Vil du være først?
Klart.
- Jeg kan gjøre det. - Ja.
Så, forklar for meg én gang til.
Du mener at fra det øyeblikket du brøt oss ut fra fengselet på Chulak,
har du tjent Apophis?
For jeg må si deg, som din beste venn, ihvertfall i hele denne verden,
at det stemmer overhodet ikke.
Det gjør deg til den mest
ineffektive dobbelagenten i dobbelagentenes historie.
Va'lar.
- Hva? - Va'lar.
- Går det bra?
Jeg møtte ham. Jeg snakket med ham.
Med Apophis? Fikk du audiens?
Som belønning for mine bedrifter i kamp.
Belønning? Da du kom hit, var du så svak.
- Han straffet meg. - Da må du ha sviktet ham.
I dag drepte jeg ett hundre av Apophis' fiender.
Du kjempet bra. Ingen kan nekte på det.
Men han er en gud, og om man svikter ham,
ved å spare bare én fiendes liv, vil han vite det.
Dette var ikke for kampen. Hva slags gud straffer sin sønn for å elske sin far?
- Din gud. - Ja, men...
- Tvil aldri på det igjen. - Stille!
I dag tjente du Apophis bra i kamp.
Tjen ham bra igjen i morgen, og du får kanskje leve.
"Valar." Var det det han sa?
- Jeg trodde han sa "velour". - Velour? Stoffet?
- Det var det jeg hørte. - Hvorfor si det?
- Hvorfor si "valar"? - Jeg vet ikke.
Va'lar var min venn.
- Hva? - Teal'c.
O'Neill.
Hva er det? Hvorfor er jeg bundet fast?
Du har prøvd å drepe alle sammen de siste ukene.
Jeg kunne aldri ha skadet dere.
M'al Sharrans rituale har vært vellykket. Slipp meg løs.
Ja. Bra forsøk, men nei.
Jeg er ikke din fiende. Vi er brødre, Daniel Jackson.
Fortell oss om Va'lar.
Jeg har ikke hørt navnet på mange år.
Jeg trente med ham under Bra'tac. Vi tjente i Apophis' vaktmannskap.
Hvis dere ikke gir meg symbioten tilbake, vil jeg dø.
Hva skjedde med ham?
Han sviktet sin gud.
Sin gud?
Mener du den
bedritne, overkledde, fordreid-stemme slange-i-hodet?
Sist i vår lange liste med døde kjeltringer?
Hjertevirksomheten fordoblet seg.
Det forsto jeg.
Tror dere ikke jeg vet hva dere gjør mot meg?
- Vi håper det. - Ingen jaffa kan overleve M'al Sharran.
Dere lar Bra'tac drepe meg.
- Hvor er han? Hvor er du? - Blodtrykket faller. Start en lV.
Hvor er du? Er du redd for å se meg i øynene?
Hvor er du?
Var jeg virkelig din fiende, ville du vært død.
Dette er meningsløst. Jeg er ikke blind.
I kamp må man bruke alle sansene.
- Én gang til. - Du har dødd nok for én dag.
Vi starter igjen i morgen.
Uten dette.
Tror du at du kan beseire Apophis' første primat i en duell?
Jeg er den sterkeste.
Skal jeg skyte, og gjøre ende på dette?
Eller skal du lære?
- Jeg var ikke forberedt. - Det er ingen nye sjanser i kamp.
Du har ører å høre med og øyne å se med, men du vil ikke lære.
Skal jeg ende pinen for oss begge?
Valget er mitt. Hvem kan stoppe meg?
- Apophis? - Ja.
Så du tror vår herre Apophis er altseende, allmektig?
- Han er en gud. - Er han?
I kamp vil ikke troen redde deg.
Blind tro minst av alt.
Stol på din egen styrke og din egen forstand,
ellers er du ubrukelig for meg.
Jeg tror det Jack prøvde å si er at du generelt er en logisk person.
Din forsikring om at du aldri forlot Apophis' tjeneste er så ulogisk,
at det nesten ikke gir noen mening i det hele tatt.
Vet du betydningen av tro?
Jeg tror det.
Da bør du vite at min tro på Apophis er uten tvil.
Hvis du husker meg og du husker Jack,
må du huske at du tvilte på din tro.
Aldri.
- Apophis er en gud. - Falsk gud.
Død falsk gud.
Ordene dine endrer ikke sannheten.
De er ikke mine ord. De er dine.
Du tok feil den gang - han var ikke død - men det er ikke poenget.
- Løgner. - Poenget er,
at det var en tid da du skjønte at ikke alle goa'uldene kan være guder.
Hver symbiote en jaffa bærer vil prøve å ta en menneskelig vert og bli en goa'uld.
Hvordan kan de alle være guder?
Ikke test humøret mitt, kvinne.
- Jeg vet at du ærer Bra'tac. - Jeg sa, ikke test humøret mitt.
Men du har ikke annet valg enn å fortelle Apophis om hans svik.
- Bra'tac er min mester. - Apophis er din gud.
Skal jeg bli første primat til Apophis, må jeg først ære Bra'tac.
Du har sett Apophis' krefter.
Du har sett vognene hans løfte seg fra bakken,
- gå gjennom Chaapa-ai... - Som jeg har gjort.
Forklar hvordan lys kan komme fra hånden og kaste en kriger over plassen.
Jeg kan ikke.
Men jeg har heller aldri sett en kriger større enn Bra'tac.
- Da tjener du to herrer. - Hva skal jeg gjøre, Drey'auc?
Kom til sengs.
"Kvinne"? Kalte han meg kvinne?
Ja, jeg tror det.
Ennå bevisstløs?
Inn og ut. Klart delirisk.
- Hvordan går det med Junior? - Symbioten har det bra for øyeblikket.
Men jeg vet ikke hva vi gjør med den hvis vi lar Teal'c dø.
Blir ikke mitt problem. Jeg sier opp hvis vi lar det gå så langt.
- Jeg vet hva du føler... - Nei. Jeg er lege.
Dette går imot alt jeg står for, bare stå og ikke gjøre noe.
Jeg tror ikke at vi ikke gjør noe.
Ja.
Virker det? Har han sagt noe?
Han snakket om stoff et øyeblikk.
- Han kalte meg en kvinne. - Så jeg tror det virker.
Noe skjer.
Ser ut som det skal vare hele natten. Vi bør sitte hos ham på skift.
Ja. Jeg kommer tilbake om et par timer. Daniel, du kan gå etter meg.
Så tror jeg vi alle vil være her.
Hei, Teal'c.
Vet ikke hvor flink jeg er til dette, men...
Det viktigste er vel å være der for deg.
Major Carter.
- Hvordan kan du la dem gjøre dette? - Teal'c...
Jeg ønsker ikke å dø.
- Du og Dr Fraiser kan ennå redde meg. - Du skal ikke dø.
- Jeg blir myrdet mens vi snakker. - Vi hjelper deg.
Hjelp meg flykte.
- Vær så snill. - Herregud.
Vi vil at du skal huske.
- Tror du på en gud? - Dette handler ikke om meg.
Hva om du ble straffet for å elske din gud som jeg elsker min?
- Det er ikke det samme. - Jeg kan ikke noe for hva jeg tror.
Du tror på frihet.
Du tror på rettferdighet, på å beskytte folk mot falske guder.
Du forakter alt Apophis var.
Han sviktet sin gud.
Han sviktet...
Gud.
Teal'c?
Teal'c.
- Hvorfor er du tilbake? - Jeg må snakke med deg.
- Snakk nå. Apophis har tilkalt meg. - Alene. Vær så snill.
Kampen gikk ikke bra. Ras krigere var for flertallige.
- Du hadde en bataljon. - Ra sendte glidere. Vi ble bombardert.
Vi måtte trekke oss tilbake.
- Jeg måtte redde mennene. - Og deg selv.
Nei. Jeg skal dra tilbake, og med flere menn.
Jeg skal drive Ras krigere fra deres fotfeste.
Si til ham at jeg ikke er en feiging.
Hvis jeg får sjansen skal jeg seire, det sverger jeg på.
Gå til soveavdelingen. Vent på meg der.
Det ville ikke vært til gagn for noen å bare slåss og dø.
Du vil kanskje ønske at du gjorde det.
Min herre, til din tjeneste.
Hvem betrodde du felttoget til?
Va'lar fra Chulak, min herre. En lovende kriger.
Allikevel kom han tilbake i vanære.
Kanskje ikke i vanære, min herre, men som en del av en listig strategi:
trekke seg og vende tilbake med flere menn for å knuse en selvsikker fiende.
Va'lar selv vil gjerne lede den andre bølgen.
- Vil han? - Min herre, la meg...
Ville du ha gjort det samme i hans sted?
- Nei, min herre. - Ville du ha holdt stand?
Ja, min herre.
Så ta ham med til stedet for hans skam og drep ham.
Ja, min herre.
Du kan få trøst for det du skal til å gjøre.
Jeg skulle ha dødd på denne kampplassen.
Si til Apophis at jeg døde bra, mens jeg æret hans navn.
Reis deg.
Det er en liten landsby to til tre dagers gange fra byen.
Du kan finne husly. Ikke la deg bli fanget av noen av sidene.
Du kan ikke gjøre dette, selv for meg.
- Han vil vite om det. - Vi får se.
Jeg vil heller ta straffen enn å leve med vissheten om hva han gjør mot deg.
For din skyld, må du.
Gå nå, og vis deg aldri igjen.
Han er en gud.
Han vil vite at du sparte meg.
Vi får se.
Gå.
Det er gjort.
Du er lovende.
Du holdt deg ikke borte lenge.
Det kan du si.
- Du kan gå inn dit. - Jeg vet det.
Hvis Teal'c var her, ville han sagt at du tok riktig avgjørelse.
Hvis han var her...
Han kommer tilbake.
Hvis ikke,
vil han bli sendt til et sikkerhetsanlegg og satt på enecelle.
Når symbioten hans modnes om fire til fem år...
Jeg vil ikke gjøre det mot ham.
Nei, sir.
Selvfølgelig ikke.
Hva er i veien?
For tre dager siden ledet jeg en bataljon
for å ta tilbake en planet som var okkupert av Ras hær.
Apophis befalte meg å brenne en landsby med Ras tilhengere til grunnen.
Gjorde du det?
Ja.
Da kan du sove godt, vel vitende om at du har tjent Apophis.
Jeg kan ikke lukke øynene
uten å se de uskyldige ansiktene til kvinnene og barna som bodde der.
En jaffa bodde også der.
En kriger kalt Va'lar.
Nei.
Jeg forviste ham til den landsbyen for å redde hans liv,
bare for å ta det, i frykt for at Apophis skulle få vite min hemmelighet.
Jeg satte mitt eget liv foran en hel landsby, og en kjær venn.
- Nei. Du hadde ikke noe valg. - Jeg hadde et valg.
Vår sønn skal snart bli født.
Du må sørge for at han har en far.
Vår sønn vil fødes inn i et ordentlig hjem, en gave fra Apophis.
Det er det beste livet vi kan håpe på.
Så hvorfor skammer jeg meg så?
Mester Bra'tac.
Apophis har gjort deg til første primat.
- Du er ikke fornøyd. - Nei.
Det er ingen større ære for jaffaer enn å bli første primat for ens gud.
Du vet så vel som jeg hva goa'uldene virkelig er.
Vi later som, menn som du og jeg, så vi kan klatre i rang og privilegier.
Men ikke lat som for meg nå.
Du vet sannheten. Kan du se meg i øynene og si noe annet?
Hele mitt liv har du forberedt meg på denne dagen. Hvorfor?
Jeg så gnisten av tvil i deg, og visdommen til å holde tvilen for deg selv.
Jeg så at du var med på leken med de som leker gud.
Hvis jeg ikke tror, hvordan kan jeg tjene?
Fordi det ikke er annet valg enn å tjene. Goa'uldene er mektige.
De har sørget for at vi ikke kan leve uten dem, og sånn blir det kanskje alltid.
Men de kan heller ikke leve uten jaffaene.
- Vi er deres sanne makt. - Jeg forstår ikke.
Som første primat, er den makten din.
Når Apophis kaster arméene sine i ilden, er du der for å dempe hans sverd.
På den måten kan du redde utallige liv, som jeg har gjort i min tid.
Og du har gjort alt dette mot hans vilje?
Hans vilje kan bøyes.
Men ikke alltid.
Jeg har gjort ting som jeg ikke engang kan tilgi meg selv for,
og det vil du også.
Menn som du og jeg kan bare trøste oss med de gangene
vi gjør en forskjell.
Gjør en forskjell.
Der.
Det er menneskene som kom gjennom Chaapa-ai.
De virker ikke så imponerende som jeg forestilte meg.
Våpnene deres er ikke av goa'uld-design.
Kanskje det, men de er bare tre.
De har noe mer.
En styrke.
De kjenner smaken av frihet.
Dine drømmer om frihet blir din bane.
- Kanskje det. - Be om at de ikke velges som verter.
Det er den beste skjebnen du kan håpe på for dem.
Hva har jeg gjort?
Han har hjerteflimmer. Hent trallen.
- Nå skjer det. - Få Bra'tac ned hit.
- Jeg gir symbioten tilbake. - Tre til siden.
- Hvis han ikke får den øyeblikkelig... - Til siden.
Eller hans lidelser vil ha vært for ingenting.
Dette er øyeblikket da han må velge.
Tre til siden, Dr Fraiser.
Velg nå.
Vend tilbake til dem som elsker friheten, eller dø i den falske gudens navn.
Velg.
Velg å være krigeren vi kjenner.
Fornekt Apophis og kom tilbake til oss.
Det er nå eller aldri.
Velg.
- Javel. - Sett i gang.
Drep resten av dem.
Symbioten er inne.
Ingen forandring.
- Vi ventet for lenge. Lad til 200. - Lader.
Klar.
Ingen puls.
- Si 360. Gi meg fem epinefrin. - Lader.
Klar.
Jeg kan redde disse folkene.
Hjelp meg.
Mange har sagt det.
Men du er den første jeg tror på.
Jeg velger frihet.
Ritualet var vellykket.
Han har kommet tilbake til oss.
Bare av nysgjerrighet...
- Hva mener du om...? - Apophis er en falsk gud.
En død falsk gud.
Det er bra nok for meg. Løs opp remmene.
Takk, doktor. Bra gjort.
Ja, sir. Jeg er også glad det virket.
- Hei, Teal'c. - Major Carter.
Daniel Jackson.
Min venn.
General Hammond.
Jeg sverger igjen troskap til deg og folkene i denne verdenen
og ber om tillatelse til å vende tilbake til SG-1.
Innvilget.